Tartu Ülikool

Eesti keele testkorpus

Eesti Informaatikakeskuse leping
nr 915/2404/R2-2 / LMTAT 03499

Vahearuanne
(mai – 15. juuni 1999)

Tartu 1999

Sisukord
1. Sissejuhatus	4
2. Morfoloogilise ühestamise praktilised probleemid	5
2.1. Adpositsioonidest	6
2.2. Pronoomenitest	7
2.3. Adverbidest ja konjunktsioonidest	9
2.4. Verbiga seotud ühestamisprobleemidest	10
2.5. Verbide ja adjektiivide vahekorrast	11
2.6. Adjektiivide ja substantiivide vahekorrast	12
2.7. Muudest kokkulepetest	13
Viidatud kirjandus	14
Lisa 1. Morfoloogiline ühestamine - juhend	15
0. Üldpõhimõtted	15
1. Sisend	15
2. Märgendid	16
3. Ühestamine	16
3.1. Nimisõna (substantiiv)	16
3.2. Omadussõna (adjektiiv)	17
3. 3. Asesõna (pronoomen)	17
3.4. Kaassõna (adpositsioon)	19
3.5. Verb	21
3.6.  Määrsõnad ja sidesõnad	24
3.7. Arvsõna	24
4. Tüvevariandid	25
Viited	25
Lisa 2. Süntaksianalüüs - juhend	26
1. Öeldis	26
1.1. Finiitne öeldis	26
1.2. Infiniitne öeldis	26
da-infinitiiv	27
ma-vorm	27
mas- ja mast-vorm	28
vat-infinitiiv	28
Partitsiibid	28
2. Alus	29
2.1. Nimi- ja asesõna alusena	29
3. Sihitis	32
3.1. Nimi- või asesõnaline sihitis	32
3.2. Kvantor sihitisena	33
3.3. Infinitiiv sihitisena	33
4. Öeldistäide	34
4.1. Nimi- ja omadussõna öeldistäitena	34
4.3. Partitsiibid öeldistäitena	35
5. Määrus	35
5.1. Lauselaiendid	35
5.2. Äramärkimist väärivad nimi- ja asesõnalised määrused	36
5.3. Omadussõna määrusena	36
5.4. Verb määrusena	37
5.5. Erandlikud määrsõnalised määrused.	38
6. Kvantori laiendid	38
7. Kaassõna laiendid	39
8. Täiend	39
8.1. Omadussõnaline täiend	39
8.2. Nimisõnaline täiend	39
8.3. Kaassõnaline täiend	40
8.4. Infiniitne täiend	40
8.5. Määrsõnaline täiend	41
9. Muu	41

1. Sissejuhatus
Käesoleva teadusprojekti eesmärgiks on koostada morfoloogiliselt ja (eesti keele kitsenduste grammatika formalismi alusel) süntaktiliselt analüüsitud ja ühestatud eestikeelsete tekstide testkorpus mahuga 45000 sõnavormi ja ühtlasi välja töötada morfoloogilise ja süntaktilise analüüsimise juhendid, et võimaldada teskorpuse laiendamist tulevikus. . Koostatav süntaktiliselt analüüsitud korpus saab edaspidi olla eesti keele puude panga aluseks, kui minna praegu kasutatavalt kitsenduste grammatikalt üle selle edasiarendamise tulemusel saadud sõltuvusgrammatikale (vt nt http://www.lingsoft.fi/~tapanain/dg/).
Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudis on tegeldud eesti keele süntaktilise analüüsi automatiseerimisega alates 1994. aastast. On koostatud katseline versioon eesti keele süntaksianalüsaatorist – kitsenduste grammatika formalismil põhinev prototüüp-programm, mille sisendiks on morfoloogiliselt analüüsitud tekst, väljundiks aga seesama tekst, kus igas lauses on märgendatud lauseliikmed vastavalt nende grammatilisele funktsioonile. Töö käigus on ilmnenud terav vajadus testmaterjali – morfoloogiliselt ja süntaktiliselt analüüsitud korpuse järele.
Teadustöö kalenderplaani kohaselt oli I etapil ette nähtud 
•	esialgsete morfoloogilise ühestamise ja süntaksianalüüsi juhendite koostamine;
•	15000-sõnalise katsekorpuse morfoloogiline analüüs ja ühestamine ning süntaktiline analüüs.

Täitmine
Varasemate projektide käigus on morfoloogiliselt ühestatud J. Orwelli “1984”, u 12000 sõna; selle töö tegemisel saadud kogemusi kirjeldatakse aruande osas 2. Nendele kogemustele tuginedes koostati morfoloogilise ühestamise juhend (vt lisa 1).
Süntaktiliseks analüüsimiseks nii mahukat kopgemust veel ei ole, esialgne juhend, mis testkorpuse koostamisel on aluseks võetud ja mida tegelikul kasutamisel jooksvalt täiendatakse, on toodud lisas 2.
15000-sõnalisse katsekorpusesse kuulub 1) 1995.a ajalehtede korpus (10000 sõnavormi) ja 2) väljavõtt Tartu Ülikooli eesti kirjakeele korpuse ilukirjanduse osast (5000 sõnavormi). Katsekorpus on morfoloogiliselt analüüsitud programmiga estmorf, seejärel käsitsi morfoloogiliselt ühestatud ja käsitsi süntaktiliselt märgendatud.

2. Morfoloogilise ühestamise praktilised probleemid

Eesti keele sõnaliikide ja -vormide määratlemise paljud probleemid kanduvad ka automaatanalüüsi valda, olles seda teravamad, et morfoloogia automaatse analüüsi tarbeks peaksid kõik kategooriad olema kuni üksikliikmeteni võimalikult üheselt määratletavad, kuna ühestades tuleb alati valida üks ja kõige õigem võimalus. Tihti teeb aga otsustamise keerukaks n-ö üleminekualade olemasolu aktsepteerimine grammatikatraditsioonis ehk see, et sõnaliikide piirid pole üheselt määratletavad - üks osa sõnu on üleminekustaadiumis kahe sõnaliigi vahel või kasutatavad teise sõnaliigi funktsioonis. See protsess on hõlpsasti kirjeldatav tsentri-perifeeria põhimõttel, mis tähendab, et igal sõnaliigil on selle tüüpilisi omadusi esindav tsenter ja ebatüüpilist kasutust esindav hajus perifeeria (vt. ka Erelt 1977; Hallap 1984). Automaatse morfoloogilise analüüsi tarbeks oleks ideaalne, kui sellist hajuvust ei esineks. See pole aga sõnaliigikategooria semantikaga seotust arvestades ilmselt saavutatav ja nii jääbki ühe osa sõnade puhul probleemseks ja kokkuleppeliseks nende määramine ühte või teise sõnaliiki, kuna määratlus sõltub ennekõike sõna funktsioonist konkreetses lauseümbruses, seega on oluline ka süntaktiline kriteerium – sõnaliigid peaksid olema kirjeldatavad nii, et nendele toetudes saaks võimalikult otstarbekalt kirjeldada ka süntaksit. Teatud üksikjuhtudel tuleb aga paratamatult arvestada subjektiivse keeletaju ja grupisiseste kokkulepetega. 
Morfoloogiline analüsaator lähtub traditsioonilisest 9 sõnaliigist (substantiiv, adjektiiv, pronoomen ja numeraal kui käändsõnad, verb kui pöördsõna ning adverb, pre- ja postpositsioon, konjunktsioon ning interjektsioon kui muutumatud sõnad). Arvesse pole võetud eesti keele teadusliku grammatika jaotust 12ks sõnaliigiks, kus adverbi alt on iseseisvate sõnaliikidena välja toodud modaal-, afiksaal- ja proadverbid (vt EKG 1995). 
Morfoloogilisel ühestamisel tekkinud praktilised probleemid puudutavad praegusel juhul eeskätt piirialasid substantiivide ja adpositsioonide, adjektiivide ja verbide (kesksõnavormid) ning adverbide ja konjunktsioonide vahel, samuti pronoomenite semantilis-funktsionaalsete alaliikide vahel vahetegemist. 

2.1. Adpositsioonidest
Praktilises ühestamistöös kujunes probleemiks vastuolu arusaamaga, et adpositsioonide hulk peaks olema piiratud ja täpselt etteantav. Tegeliku töö käigus selgus, et senistest grammatikakäsitlustest ja sõnastikest koondatud adpositsioonide loendist ei piisanud teksti täpseks märgendamiseks, misjärel tuli adpositsioonide klassi töö käigus laiendada. 
Problemaatiline on kaassõnade puhul nende hulga põhimõtteline avatus. On olemas tüüpilisi, väljakujunenud kaassõnu, mis kuuluvad lauses substantiivifraasi juurde, andes sellele käändelõppudega sarnaseid tähendusi. Kuna kaassõnad on enamjaolt tekkinud noomeni teatud käändevormi kivinemise tulemusel, mille taustaks on ka tugev tähendusnihe abstraktsuse suunas, siis on keeles pidevalt olemas nn üleminekustaadiumis sõnu. Teatud kontekstis võivad need esineda veel täistähenduslike nimisõnadena, teisel juhul on nad aga oma algsest leksikaalsest tähendusest kaugenenud ja kinnistunud teatud kasutuses muutumatuteks e suhtesõnadeks. Et see protsess on ka tänapäeva keeles pidev, näitab nii mõnegi tekstisõna määratlemise raskus. Praegusel juhul loeti sõna kaassõnaks siis, kui ta esines koos genitiivis või partitiivis noomeniga. Ülejäänud juhtudel kaaluti vabade laiendite paigutamise võimalust noomeni ja võimaliku adpositsiooni vahele ning tugineti teadmisele, et postpositsioonil ei saa olla adjektiivatribuuti. Samuti vaeti sõnade semantilis-süntaktilise seose tugevust, tuginedes asjaolule, et nimisõna ja adverbi seos on hoopis lõdvem kui kaassõna ja nimisõna seos (vt Rätsep 1978: 33).
Näiteks tekitas küsitavusi sõnarühm kätte, käes, käest, kus tuli arvesse võtta ennekõike sõnadevahelisi süntaktilis-semantilisi seoseid ning kaaluda tähenduse ülekandelisuse astet. Näidetes tal olid kindad käes; riik käis käest kätte; võttis Winston lusika kätte on kätte, käes, käest nimisõnad; fraasides ega karju valu käes; on jäänud väikese privilegeeritud kasti kätte on aga nii sisu kui ka vormi põhjal tegemist juba kaassõnadega. Sama probleem kerkis ka sõnadega kombel, moel, viisil, mis võivad teatud kontekstis esineda nimisõna käändevormidena, teisel juhul aga juba kaassõnadena, kuna sisuline seos nimisõna leksikaalse tähendusega on kadunud või tuhmumas. Praegusel juhul lahendati küsimus nii, et koos genitiivis noomeniga märgiti need sõnad adpositsioonideks, näit. teenri kombel, muude käänetega (põhiliselt adessiiviga) seoses aga substantiivideks, näit. mingil kombel, keerukamal moel, müstilisel viisil. Praktilisi probleeme tekitas ka sõnarühma poole, pool, poolt täpne määratlemine. Tüüpiliselt esinevad poole, pool, poolt postpositsioonidena koos genitiivis noomeniga, ent noomen võib olla ka kohakäändes, näit. igale poole, teisel pool, kahelt poolt tänavat. Lisaks sellele võib pool esineda numeraalina, näit. pool miljonit vangi, pool sigaretti ning harva ka substantiivina, tähistades üht partnerit mingis toimingus, näit. ükskõik, kumb pool võidab, või kaheks jaotatava eseme üht osa, näit. lehekülje ülemine pool, see oli nagu parooli kaks poolt. Seega on taolise sisuliselt mitmeti tõlgendatava sõna automaatanalüüs komplitseeritud.
Kuna algselt olemasolev kaassõnade hulk ei rahuldanud täpse morfoloogilise märgendamise vajadusi, tuli töö käigus kaassõnade loendisse sõnu lisada. Nii lisati kaassõnade hulka hoolimata ja vaatamata kui prepositsioonid, näit. hoolimata tema heidutavast välimusest, vaatamata lõpututele arreteerimistele. Postpositsioonidena olid need sõnad loendis olemas. Lisati ka seoses nii pre- kui postpositsioonina (näit. et niisugust sõna saab temaga seoses kasutada), vastavalt prepositsioonina (näit. vastavalt vajadusele) ning kvantorifraasis esinev postpositsioon tagasi (näit. seitse aastat tagasi). Kaassõnade hulka tuli lisada ka suunas postpositsioonina (näit. tema prillid välgatasid vaenulikult Winstoni suunas), nimel postpositsioonina (näit. manitsesid teda ingsotsi ja Suure Venna nimel) ja kaugusel postpositsioonina (näit. on meist miljoni valgusaasta kaugusel), mis algselt kaassõnade loendist puudusid. Adpositsioonideks otsustati lugeda ka mõned poole, pool, poolt-põhisõnaga liitsõnad, mis on ühenduses partitiivis noomeniga (vt ka Rätsep 1978: 34). Näit. tuleks panna sissepoole sulgusid, seespool koljut, väljaspool ajalugu, teispool seina. 
	Seega tuleb tõdeda, et adpositsioonid on eesti keeles tekstisidus avatud sõnaliik, kuhu võib uusi liikmeid lisanduda.

2.2. Pronoomenitest

Konkreetses tekstis tekitavad täpsel määratlemisel probleeme ka mitmed eesti keele pronoomenid. Asesõnade semantilis-funktsionaalsete rühmade osas on morfoloogilise analüsaatori pakutavad võimalused väga detailsed, kuna arvesse on võetud kõik võimalikud alaliigid. See muudab otsustamise lausekonteksti arvestades sageli raskeks, sest mida täpsem on jaotus, seda enam kaalu on sisulistel otsustustel, mis võib suurendada seisukohtade subjektiivsust. Teisalt on täpsusetaotlus muidugi ka analüsaatori plussiks. 
Enim praktilise määratlemise probleeme tekitasid pronoomenid, mis kuuluvad küll tüüpilises kasutuses kindlasse semantilisse alaliiki, ent võivad perifeerses kasutuses saada erinevaid sisulisi varjundeid ja kuuluda sellest lähtuvalt ka pronoomenite eri liikidesse või isegi muudesse sõnaliikidesse. Enim küsitavusi tekitas pronoomen oma, mis esineb tüüpiliselt possessiivpronoomenina, viidates sama lause elus subjektile ja väljendades sisulist kuulumist tegevuse subjektile, näit. see jätab igaveseks oma jälje, Suure Venna oma. Samas võib oma esineda verbi käänduva laiendina refleksiivpronoomeni funktsioonis, olles sisuliselt asendatav pronoomenitega enese ja enda, näit ta võttis juhtimise oma kätte või keskkiht, kes võidab oma poole ka alamkihi. Oma võib esineda ka noomeni käänduva laiendina determinatiivpronoomeni funktsioonis, olles sel juhul sisuliselt asendatav pronoomeniga ise, näit.ka tema oma mees. Lisaks pronoomenile võib aga oma olla sekundaarselt kasutusel adjektiivina tähenduses ‘tuttav, omane; iseloomulik; isiklik’, näit. ühendites omal kombel, omal ajal, omal moel, omal jõul, omal ajal, omaks võtma. Viimati nimetatud ühendi puhul võiks sisuliselt kõne alla tulla ka substantiivne tõlgendus (vt Viks 1972: 131), ent praegusel juhul on jäädud siiski adjektiivi juurde. Teatud kontekstis võib oma olla kasutusel ka substantiivina tähenduses ‘lähedased (inimesed)’, näit. kui sellega saavad hakkama omad, ja mitte vaenlased või oli omadega läbi. Mõnes kontekstuaalses ümbruses võib oma esineda isegi adverbina, sõna funktsiooniks on sellisel juhul ligikaudse hulga väljendamine, näit. oma tosin korda, oma kolmkümmend teenijat, oma sada aastat vana.
	Teine praktilise määramise seisukohalt keerukas pronoomen on ise-enese ja käändevormides eelmisega osaliselt kattuv enese-enda. Esimene neist esineb tüüpkasutuses determinatiiv- ja teine refleksiivpronoomenina. Määratlev ise esineb koos nimi- ja asesõnadega rõhutavas, võimendavas tähenduses, näit. õigem oli end ise tappa, kõik sõltub teist endast, meie enda hüvanguks, ainult tema enda värisemine. 	Pronoomen enese/enda on üldjuhul refleksiivpronoomen, laiendades verbi ja viidates tegevuse subjektile, näit. ta ei saanud endast võitu; mida nad endast kujutavad. Sama pronoomen võib lauses harvemini täita ka possessiivset funktsiooni, esinedes genitiivatribuudina pronoomeni oma asemel, näit. me toome ta enda leeri, partei ei hoia võimu enda käes. Sellised vahetegemised põhinevad peaasjalikult pronoomenite sisu analüüsil ja on seetõttu raskesti formaliseeritavad.
	Probleemseteks osutusid ka sõnad üks ja teine, mis võivad sõltuvalt kontekstist olla kas numeraalid, väljendades sellisel juhul konkreetset, arvuliselt iseloomustatavat hulka või abstraktset arvu, näit. tuba üks null üks. Samas võivad need aga esineda ka indefiniitpronoomenitena tähenduses ‘mingi, muu’, näit. üks teine mürsk kukkus tühermaale. Teatud kontekstis võib üks esineda tähenduses ‘sama’, olles sellisel juhul kasutusel demonstratiivpronoomenitena, näit. oli ta ühel meelel, kõik ühe hooga, oli temaga ühes leeris. Determinatiivne kasutus võiks kõne alla tulla näitelauses Vehib teine isegi lõuna ajal tööd teha.
Samas tuleb öelda, et numeraalse ja pronominaalse kasutuse vahel on paiguti väga raske vahet teha, näit. fraasis seal oli üks foto võib sõna üks tõlgendada nii arvulisena, st et fotosid oli üks, ent teisalt on mõeldav ka tähendus ‘mingi’. Ühestamisel püüti sellised juhtumid lahendada nii, et kui arvuline väljendus oli mõeldav, otsustati numeraali kasuks, ent subjektiivse tõlgendamise moment võis siin jääda küllalt olulist rolli mängima.
Üldjuhul kujunes pronoomenite ühestamisel probleemiks sisuliste alaliikide vahel vahetegemine, ent üksikute asesõnade puhul kerkis probleeme ka vormi kirjeldamisega. Sellised olid interrogatiiv-relatiivpronoomenid kes ja mis oma käändevormidega. Algselt püüti interrogatiivset ja relatiivset kasutust indoeuroopa keelte eeskujul lahutada, ent kuna see vahetegemine osutus liiga tihedalt konteksti semantikaga seotuks ja seetõttu objektiivselt raskesti määratletavaks, otsustati sellest loobuda ja jääda traditsioonilise interrogatiiv-relatiivpronoomeni määratluse juurde. Probleemiks oli aga nende lauseosi siduvate pronoomenite ainsuse ja mitmuse vormide üle otsustamine. Küsimus on selles, et kuigi vormiliselt on neil olemas mitmuse paradigma, ei kasutata seda tegelikkuses peaaegu üldse. Siit sugenes küsimus: kas arvestada määramisel pelgalt vormi ja määrata mitmusliku korrelaadiga sõnad vormi põhjal ainsuslikeks, või lähtuda lause sisust ja otsustada mitmusliku korrelaadiga sõnade puhul mitmuse kasuks. Praegu valiti märgendamisel viimane võimalus, mis tundus loogiliselt õigem.

2.3. Adverbidest ja konjunktsioonidest

Vahel tekkis raskusi sõnade aga, nagu, kui sõnaliigi määramisel. Enamasti on need sidesõnad, harvem määrsõnad. Lahkarvamusi tekitas ennekõike aga lause või osalause keskel. Alati polnud päris selge, kas tema funktsiooniks on vastandamine (sidesõna) või rõhutamine (määrsõna), näit. Hetke pärast andis kõrvetus maos aga järele ja maailm omandas rõõmsama ilme loeti aga määrsõnaks.
Teine probleemne koht oli aga iseseisva lause algul. Vahel on vastandus nõrk ning sidesõna aga kasutatakse sissejuhatava sõnana, ent samas funktsioonis võib kasutada ka määrsõna aga, näit. Aga nüüd on vist aeg minema hakata (konjunktsioon). Aga ma ehmatasin teda igatahes korralikult (määrsõna). Sellistel juhtudel püüti vahet teha sõnade semantilise funktsiooni alusel.
Nagu on määrsõna, kui ta väljendab või rõhutab mitmesuguseid modaalsusnüansse, erinevaid suhtumisi jms. Selle äratundmine ei olnud üldiselt raske, vaid üksikud juhud nõudsid ühist arutelu, näit. määrsõnaline kasutus lauses Ja miski tema hääletoonis näis sellele nagu lisavat “see va juhmakas”. 
Sõnaliigi määramisel tekkis vigu, kui määrsõna kui alustas kõrvallauset. Ilmselt ei jälgitud esialgse ühestamise käigus alati hoolikalt, et ka tavapärases sidesõna positsioonis võib kui väljendada määra, astet, ulatust ning olla seega määrsõna, näit. Nüüd alles jõudis tema teadvusse, kui suure asja ta on ette võtnud. 

2.4. Verbiga seotud ühestamisprobleemidest

Eesti verbivormistik on rikas ja keerukas. Pöördsõna vormid võivad olla finiitsed või infiniitsed, liht- või liitvormid. Finiitsetel sõnavormidel on viis morfoloogilist kategooriat:
isik või pööreb) tegumood c) aegd) kõnee) kõneviis. 
Eesti keele teaduslik grammatika (edaspidi EKG) on lisanud traditsioonilisele neljale kõneviisile (indikatiiv, konditsionaal, imperatiiv ja kvotatiiv) viienda - jussiivi. Jussiiv väljendab kaudset (vahendatud) tegevusele õhutamist või käsku, mis a) on suunatud kõnelejalt kõnesituatsioonis mitteosalevale isikule või b) pärineb kõnesituatsioonis mitteosalevalt isikult (EKG 1995 :83). "1984" ühestamisel käsitleti imperatiivi ja jussiivi siiski ühe kõneviisi - imperatiivina. Kvotatiivi vormidena on praegu märgendatud ka vat-infinitiivi vormid (näit. mis öeldi olevat arve, ta paistis rõõmustavat). Teadusliku grammatika järgi on vat-vormi käsitlemine iseseisva infiniitvormina tingitud tema süntaktilistest omadustest. Vormimoodustuslikult kattub vat-infinitiiv täielikult kvotatiivi vormidega (EKG 1995: 65). Siiski võiks kogu 75 000-sõnalises tekstis kvotatiivi märgenduse saanud 103 verbivormist 101 märgendada ka vat-infinitiivina, so nad ei väljenda sisuliselt mitte vahendatud teadet, vaid on kasutusel kas seoses verbidega näima, paistma, tunduma või et-objektlause asendajana (teda kuuldi ütlevat, mind arvati kujutavat). Siin tuleks ilmselt edaspidi sisulise täpsuse huvides vat-infinitiiv vormide hulka lisada.
Verbi puhul põhjustab automaatsel morfoloogilisel ühestamisel probleeme see, et kõigil verbidel langevad kokku ainsuse 2. isiku ja mitmuse 3. isiku vormid. Käsitsi ühestamisel see probleeme ei tekitanud.
Infiniitsed lihtvormid on da-infinitiiv, gerundiiv, supiin, oleviku partitsiip (personaali vorm nn v-partitsiip, impersonaali vorm nn tav-partitsiip) ja mineviku partitsiip (personaalis nud- ja impersonaalis tud-partitsiip). Infiniitsed vormid võivad piiratult seonduda aja- ja tegumoekategooriatega ja käändsõna käändekategooriatega (EKG 1995: 224).

2.5. Verbide ja adjektiivide vahekorrast

Siin tekitas probleeme eeskätt mineviku (-nud ja -tud) kesksõnade sõnaliigi üle otsustamine. 
Oleviku partitsiip kuulub sõnaliigiliselt kokku adjektiividega ning eesti keele grammatikais käsitletakse teda verbivormina peamiselt vaid traditsiooni tõttu (EKG 1995: 67). Oleviku partitsiip seega morfoloogilisel ühestamisel probleeme ei põhjusta, see loetakse alati adjektiiviks, näit. aususega kaasnev eesmärgikindlus, teleekraani kaudu edasiantav korraldus, kuigi morfoloogiline analüsaator annab v- ja tav-partitsiibile valida ka verbi analüüsi.
Mineviku partitsiibi vormidega on aga seotud mitmed probleemid. Öeldiseks võib mineviku partitsiip olla ainult finiitsete liitvormide komponendina koos verbi olema lihtvormiga ja/või eitussõnaga (oli läinud). Öeldise osana esinev partitsiip analüüsitakse verbi vormiks. Mineviku partitsiip võib lauses olla ka predikatiivi, atribuudi ning seisundimääruse funktsioonis. Sellised partitsiibid märgendatakse morfoloogilisel analüüsil adjektiivideks. Kuid ka käsitsi ühestades on raske vahet teha öeldise osaks ja öeldistäiteks olevate mineviku partitsiipide vahel (nt me oleme surnud, see oli äsja ära kadunud). Vahet on siiski püütud teha ning öeldistäite või täiendina esinevad mineviku partitsiibi vormid on loetud adjektiivideks, näit. möödunud aegade utopismist, hajameelne rusutud pilk.
Atribuudi funktsioonis olev mineviku partitsiip võib olla nii käändumatu kui ka käänduv omadussõna. Käändumatu omadussõna on mineviku partitsiip eestäiendina, kus ta ei ühildu oma põhisõnaga (nt kulunud portfell). Käänduv omadussõna on partitsiip järeltäiendina, sest siis ta ühildub fraasi põhjaga (nt. sigaretid, väga tihedalt ja hästi topitud (topi=tud+d //_A_ pos pl nom //)). 

2.6. Adjektiivide ja substantiivide vahekorrast

Sarnaselt adjektiiviga võib ka adjektiivselt talitlev partitsiip substantiveeruda ja adjektiivi ning substantiivi vahele jääb siingi üleminekuala. Nt tuleb erinevalt analüüsida lauseid Peksaks tüdruku kumminuiaga surnuks (surnu+ks //_A_ pos sg tr //) ja Surnutest (surnu+test //_S_ com pl el //) olid saanud märtrid.
Morfoloogiline analüsaator ei anna nimisõna tõlgendust mitte kõigile mineviku partitsiipidele (kõik saavad küll nii käänduva kui käändumatu omadussõna tõlgenduse), vaid ainult neile, mis on nimisõnadena sõnastikku kantud. 
Siit tekibki küsimus, kas on üldse mõtet morfoloogilise ühestamise käigus eristada verbi ja omadussõna (ja sealtkaudu nimisõna) funktsioonis esinevaid partitsiipe? Põhimõtteliselt võiks küll vähemalt morfoloogilisel analüüsil nimetada neid vorme lihtsalt partitsiipideks, nagu on tehtud näiteks inglise keele kitsenduste grammatikas (Voutilainen, Heikkilä, Anttila 1992: 5), kuid see tähendaks probleemi "lükkamist" süntaksianalüsaatori lahendada. 

Verbi eitavas kõnes liitvormide puhul kasutati algselt sellist märgendussüsteemi, kus kõik verbiahela liikmed said ka eituskategooria märgendi. Töö käigus aga otsustati, et märgendi neg saavad ainult need liitajavormi osad, mille vorm on otseselt tingitud eitusest, so abiverbid.
Öeldise infiniitseid komponente aga peab see märgendussüsteem eituse-jaatuse kategooria suhtes neutraalseteks ja neil puudub nii eitava kõne märgend neg kui ka jaatava kõne märgend af. Nt ei (ei+0 //_V_ aux neg //) olnud (ole+nud //_V_ aux indic impf ps neg//) s&auml;ilinud (s&auml;ili+nud //_V_ main partic past ps //).
mas-vorm ja da-infinitiiv võivad olla nii verbiahela osad kui esineda ka lauses adverbiaali funktsioonis. Kui need vormid on verbiahela osad, siis peaks nendega kokku kuuluv olema-verbi vorm saama abiverbi analüüsi (_V_aux), kuid seda, kas antud infiniitvorm, eriti mas-vorm, kuulub öeldisverbi koosseisu või mitte, saab otsustada põhiliselt siiski semantika põhjal. mas-vorm moodustab koos olema-verbiga kestvat protsessi või sündmuse eelfaasi väljendava perifrastilise verbivormi. Millal mas-vorm on finaal-lokaalse adverbiaalina talitleva sekundaartarindi peasõna, millal perifrastilise verbivormi osa, sõltub infiniitvormis verbi leksikaalsest tähendusest (EKG 1993: 259). Selles osas on edaspidise automaatse ühestamise huvides märgendussüsteemi lihtsustatud ja mas-vormi ning da-infinitiiviga seostuv olema-verb on alati märgendatud põhiverbiks (_V_ main).
Konstruktsiooni saama+supiini illatiiv kasutatakse eesti keeles tuleviku väljendamiseks. (Näit. Kirjutamine ise saab olema kerge) "1984" morfoloogilisel analüüsil märgendati verb saama sellistes konstruktsioonides põhiverbiks (_V_ main), sest abiverbiks märgendamine tähendanuks tulevikukategooria toomist vormikirjeldusse. Tulevikukategooria loomatajätmist põhjendab ka asjaolu, et verbi saama kasutati tuleviku väljendamiseks (saab olema) vaid kolmel juhul saama-verbi 380 esinemiskorrast kogu märgendatud tekstis.

2.7. Muudest kokkulepetest

Probleeme tekkis ka sõnadega, mille algvormi polnud tekstis esineva käände- või pöördevormi põhjal võimalik üheselt kindlaks määrata, st et kirjakeeles aktsepteeritakse mitut paralleelset algvormi varianti, mida ka morfoloogiline analüsaator välja pakkus. Sellisel juhul valisime enam kasutatava sõna või õigekeelsussõnaraamatus antud õige vormi. Kokkuleppelised eelistused puudutasid järgmisi sõnu:
väike, väikene – valisime väike
päike, päikene - päike
poisikesepõlv, poisikesepõli - poisikesepõlv
neiu, neid - neiu
talv, tali - talv
manner, mander - manner
sigaret, sigarett - sigaret
kaitsma, kaitsema – kaitsma.
Sõna jah märgenditeks pakkus morfoloogiline analüsaator määrsõna ning hüüdsõna. Ühestades valisime sõnaliigiks alati määrsõna, ühtlustades sõnade jah ja ei märgendid, kuna ei ei olnud hüüdsõnana välja toodud.

Praeguses käsitsi ühestatud versioonis on püütud kõik eespool nimetatud küllalt keerukad süntaktilis-semantilised seigad sõnaliikide ja -vormide määratlemisel arvesse võtta. Kuivõrd põhjendatud selline vahetegemine on, peavad ilmselt otsustama analüsaatori kasutajad. Morfoloogiline märgendus on siiski küllalt detailne ja taotleb ennekõike sisulist adekvaatsust.

Viidatud kirjandus

EKG 1995 - Erelt, M., Kasik, R., Metslang, H., Rajandi, H., Ross, K., Saari,H., Tael, K. ja Vare, S. Eesti keele grammatika I. Morfoloogia.Sõnamoodustus. Eesti Teaduste Akadeemia Eesti Keele Instituut. Tallinn 1995.
EKG 1993 - Erelt, M., Kasik, R., Metslang, H., Rajandi, H., Ross, K., Saari,H., Tael, K. ja Vare, S. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut. Tallinn 1993.
Erelt, M. 1977. Ebamäärasusest sõnade liigitamisel. – Keel ja Kirjandus, nr. 9, lk. 525-528.
Hallap, V. 1984. Sõnaliikide piirimailt. – Keel ja Kirjandus, nr. 1, lk. 30-40.
Rätsep, H. 1978. Eesti keele lihtlausete tüübid. Tallinn, Valgus.
Viks, Ü. 1972. Sõnast oma eesti keeles. – Keel ja struktuur, nr.6. Tartu, lk. 131-138.
Voutilainen, A., Heikkilä, J., Anttila, A. 1992. Constraint Grammar of English. A Performance-Oriented Introduction. University of Helsinki, Departement of General Linguistics.

Lisa 1. Morfoloogiline ühestamine - juhend

0. Üldpõhimõtted
Morfoloogilisel ühestamisel on teoreetiliseks aluseks võetud Eesti keele grammatika, edaspidi EKG I ja EKG II (EKG 1993 ja EKG 1995; nii EKG I kui EKG II läheb teil ühestamisel kindlasti vaja.) Kuid morfoloogiline analüsaator lähtub traditsioonilisest 9 sõnaliigist (substantiiv, adjektiiv, pronoomen ja numeraal kui käändsõnad, verb kui pöördsõna ning adverb, pre- ja postpositsioon, konjunktsioon ning interjektsioon kui muutumatud sõnad). Arvesse pole võetud eesti keele teadusliku grammatika jaotust 12ks sõnaliigiks, kus adverbi alt on iseseisvate sõnaliikidena välja toodud modaal-, afiksaal- ja proadverbid (vt EKG 1995). 

1. Sisend 
Käsitsi ühestamise sisendiks on morfoloogilise analüsaatori väljund, mis näeb välja selline:
Oli
    ole+i //_V_ main indic impf ps3 sg ps af //
    ole+i //_V_ aux indic impf ps3 sg ps af //
k&uuml;lm
    k&uuml;lm+0 //_A_ pos sg nom //
    k&uuml;lm+0 //_S_ com sg nom //
selge
    selge+0 //_A_ pos sg gen //
    selge+0 //_A_ pos sg nom //
aprillip&auml;ev
    aprilli_p&auml;ev+0 //_S_ com sg nom //
,
    , //_Z_ Com //
kellad
    kell+d //_S_ com pl nom //
    kella+d //_V_ main indic pres ps2 sg ps af //
l&otilde;id
    loo+id //_V_ main indic impf ps2 sg ps af //
    loo+id //_V_ main indic impf ps3 pl ps af //
    l&ouml;&ouml;+id //_V_ main indic impf ps2 sg ps af //
    l&ouml;&ouml;+id //_V_ main indic impf ps3 pl ps af //
parajasti
    parajasti+0 //_D_ //
kolmteist
    kolm_teist+0 //_N_ card sg nom l //
.
    . //_Z_ Fst //
St tekst on loetav ülevalt alla, vasakus ääres on sõnad sellisel kujul, nagu nad esinevad tekstis ja 4 tühiku kaugusel vasakust äärest on selle sõna kõik võimaliku analüüsid. 
Õige variant tuleb märkida -. Kui tundub, et te ei oska antud variantide hulgast valida või teie meelest õiget analüüsi polegi lisatud, siis lisage sõnale kolm küsimärki (???)  ja tingimata kirjutage tekkinud probleem üles. 
Kui tekib vajadus õige analüüs lisada, siis pange selle analüüsi ette plussmärk +.
NB! Ärge kirjutage + ja – otse sõna ette vaid ühe tühiku võrra vasakule.

2. Märgendid
Täielik märgendite loetelu vt Lisa
seletus: 1. kohal on vormi nimetus, 2. kohal  on morfoloogilisel ühestamisel kasutatav lühend ja kõige lõpus on näide.
Kui morfoloogiaanalüsaator ei ole suutnud sõnavormile mingit analüüsi anda, on ta sõna märgendanud kui tundmatu sõna (_T_). Kui tegu on kõne- või murdekeelse sõnavormiga, siis jätkegi _T_, kui aga tegu on pärisnimega, mida analüsaator pole ära tundnud, siis lisage õige analüüs.

3. Ühestamine
3.1. Nimisõna (substantiiv)

Nimisõna võib olla apellatiiv (üldnimi) või prooprium (pärisnimi). Nimisõnadel märgendatakse käänet ja arvu. Märgend _S_ com ? tähistab teadmata käändes nimisõna,  kasutatakse tavaliselt korduva 2. osaga liitsõnade puhul (nt. üld- ja pärisnimi).
Nimisõna ja kaassõna piirjuhtude kohta vt. 3.4
Nimisõna ja määrsõna piirjuhtude kohta vt 3.6
Nimisõna ja omadussõna piirjuhtude kohta vt 3.2.

3.2. Omadussõna (adjektiiv)

Omadussõnade puhul eristatakse lisaks käändele ja arvule ka võrdlusastmeid (algvõrre:  _A_pos sg nom, keskvõrre: _A_comp sg nom ja ülivõrre: _A_pos super nom) Teadmata (so selle sõna põhjal ei saa käändekategooria üle otsustada) käändes omadussõna märgendatakse _A_ pos ? .
Vaegomadussõnad e käändumatud omadussõnad märgendatakse lihtsalt _A_pos. 
Vaegomadussõnade kohta vt lähemalt EKG I lk 21. 
Adjektiivide ja adverbide piirimail on rühm sõnu, mis võivad käituda nii täiendi kui määrusena, kusjuures täiendi positsioonis nad ei käändu, ent määruse positsioonis võib osa neist omada kohakäändevorme (nt valmis, täis, väärt, paganama, eht, ekstra, lokkis, isemoodi, ka naeruväärt, laiduväärt, stardivalmis jne) (EKG I lk 22). Need sõnad tuleb ühestada omadussõnadeks, kui nad on lauses täiendiks ja määrsõnaks, kui nad on lauses määruseks.

Enamikku omadussõnu saab lauses kasutada nimisõna funktsioonis. Kuid morf. analüsaator annab nimisõna tõlgenduse ainult teatud väikesele hulgale omadussõnadele. Ülejäänud omadussõnad tuleb ka nimisõna funktsioonis esinedes ikkagi ühestada omadussõnadeks. 

Partitsiip omadussõnana vt 3.5.2

Sarnaselt adjektiiviga võib ka adjektiivselt talitlev partitsiip substantiveeruda ja adjektiivi ning substantiivi vahele jääb siingi üleminekuala. Nt tuleb erinevalt analüüsida lauseid Peksaks tüdruku kumminuiaga surnuks (surnu+ks //_A_ pos sg tr //) ja Surnutest (surnu+test //_S_ com pl el //) olid saanud märtrid.
Morfoloogiline analüsaator ei anna nimisõna tõlgendust mitte kõigile mineviku partitsiipidele (kõik saavad küll nii käänduva kui käändumatu omadussõna tõlgenduse), vaid ainult neile, mis on nimisõnadena sõnastikku kantud. Kui morf. analüsaator nimisõna tõlgendust ei anna, tuleb sõna ühestada omadussõnaks.

3. 3. Asesõna (pronoomen) 

EKG  eristab pronoomenite hulgas prosubstantiive, proadjektiive ja pronumeraale (EKG I lk 27). Morf. analüsaator neid pronoomenite alaliike erinevalt ei märgenda. 
Eristatakse personaal-, demonstratiiv-, possessiiv, idefiniit-, possessiiv, interrogatiiv-, relatiiv-, retsiprooksed ja determinatiivpronioomeneid. Nende kohta vt EKG I lk 27-31. ?? Mina tahaks vähemalt inter-rel kokku tõsta.

Probleemsed juhud. 
Enim küsitavusi tekitas pronoomen oma, mis esineb tüüpiliselt possessiivpronoomenina, viidates sama lause elus subjektile ja väljendades sisulist kuulumist tegevuse subjektile, näit. see jätab igaveseks oma jälje, Suure Venna oma. Samas võib oma esineda verbi käänduva laiendina refleksiivpronoomeni funktsioonis, olles sisuliselt asendatav pronoomenitega enese ja enda, näit ta võttis juhtimise oma kätte või keskkiht, kes võidab oma poole ka alamkihi. Oma võib esineda ka noomeni käänduva laiendina determinatiivpronoomeni funktsioonis, olles sel juhul sisuliselt asendatav pronoomeniga ise, näit.ka tema oma mees. Lisaks pronoomenile võib aga oma olla sekundaarselt kasutusel adjektiivina tähenduses ‘tuttav, omane; iseloomulik; isiklik’, näit. ühendites omal kombel, omal ajal, omal moel, omal jõul, omal ajal, omaks võtma. Viimati nimetatud ühendi puhul võiks sisuliselt kõne alla tulla ka substantiivne tõlgendus (vt Viks 1972: 131), ent praegusel juhul on jäädud siiski adjektiivi juurde. Teatud kontekstis võib oma olla kasutusel ka substantiivina tähenduses ‘lähedased (inimesed)’, näit. kui sellega saavad hakkama omad, ja mitte vaenlased või oli omadega läbi. Mõnes kontekstuaalses ümbruses võib oma esineda isegi adverbina, sõna funktsiooniks on sellisel juhul ligikaudse hulga väljendamine, näit. oma tosin korda, oma kolmkümmend teenijat, oma sada aastat vana.

Teine praktilise määramise seisukohalt keerukas pronoomen on ise-enese ja käändevormides eelmisega osaliselt kattuv enese-enda. Esimene neist esineb tüüpkasutuses determinatiiv- ja teine refleksiivpronoomenina. Määratlev ise esineb koos nimi- ja asesõnadega rõhutavas, võimendavas tähenduses, näit. õigem oli end ise tappa, kõik sõltub teist endast, meie enda hüvanguks, ainult tema enda värisemine. Pronoomen enese/enda on üldjuhul refleksiivpronoomen, laiendades verbi ja viidates tegevuse subjektile, näit. ta ei saanud endast võitu; mida nad endast kujutavad. Sama pronoomen võib lauses harvemini täita ka possessiivset funktsiooni, esinedes genitiivatribuudina pronoomeni oma asemel, näit. me toome ta enda leeri, partei ei hoia võimu enda käes..
Ise on rõhutavana  (mina ise teen seda) determinatiivpronoomen (_P_det,) mitte refleksiivpronoomen (_P_refl).

Sõnad  üks ja teine võivad sõltuvalt kontekstist olla kas numeraalid või esineda ka indefiniitpronoomenitena tähenduses ‘mingi, muu’, nt üks teine mürsk kukkus tühermaale. Teatud kontekstis võib üks esineda tähenduses ‘sama’, olles sellisel juhul kasutusel demonstratiivpronoomenitena, näit. oli ta ühel meelel, kõik ühe hooga, oli temaga ühes leeris. Determinatiivne kasutus võiks kõne alla tulla näitelauses Vehib teine isegi lõuna ajal tööd teha.
Samas tuleb öelda, et numeraalse ja pronominaalse kasutuse vahel on paiguti väga raske vahet teha, näit. fraasis seal oli üks foto võib sõna üks tõlgendada nii arvulisena, st et fotosid oli üks, ent teisalt on mõeldav ka tähendus ‘mingi’.Üldine põhimõte on selline, et kui arvuline väljendus oli mõeldav, tuleb otsustada numeraali kasuks.
Mis ja kes käänetes võivad hoolimata ainsuslikust vormist tähendada ka mitmust, nt toimuvad piirialadel, mille täpset asupaika… 
Küsimus on selles, et kuigi vormiliselt on neil olemas mitmuse paradigma, ei kasutata seda tegelikkuses peaaegu üldse. Seega – kui asesõnadel kes ja mis on mitmuslikud korrelaadid, tuleb mitmuse analüüs ise lisada ja panna ette lisatud märgendit näitav +
 
3.4. Kaassõna (adpositsioon)

Kaassõnade hulgas eristatakse ees- ja tagasõnu (_K_ pre ja _K_post).

Problemaatiline on kaassõnade puhul nende hulga põhimõtteline avatus. On olemas tüüpilisi, väljakujunenud kaassõnu, mis kuuluvad lauses substantiivifraasi juurde, andes sellele käändelõppudega sarnaseid tähendusi (nt all, alla, alt, koos, mööda jpt). Kuna kaassõnad on enamjaolt tekkinud noomeni teatud käändevormi kivinemise tulemusel, mille taustaks on ka tugev tähendusnihe abstraktsuse suunas, siis on keeles pidevalt olemas nn üleminekustaadiumis sõnu. Teatud kontekstis võivad need esineda veel täistähenduslike nimisõnadena, teisel juhul on nad aga oma algsest leksikaalsest tähendusest kaugenenud ja kinnistunud teatud kasutuses muutumatuteks e suhtesõnadeks. Et see protsess on ka tänapäeva keeles pidev, näitab nii mõnegi tekstisõna määratlemise raskus. 

Raskusi tekitab sõnarühm kätte, käes, käest, kus tuleb arvesse võtta ennekõike sõnadevahelisi süntaktilis-semantilisi seoseid ning kaaluda tähenduse ülekandelisuse astet. Näidetes tal olid kindad käes; riik käis käest kätte; võttis Winston lusika kätte on kätte, käes, käest iseseisva tähendusega nimisõnad; fraasides ega karju valu käes; on jäänud väikese privilegeeritud kasti kätte on aga nii sisu kui ka vormi põhjal tegemist juba kaassõnadega. Lihtsustatult: kui subjektil võiksid käed olemas olla, on käes, kätte, käest nimisõnad (hoolimata sellest, et nt fraas kindaid kätte tõmbama tähendab tegelikult kinnaste käe peale tõmbamist). Kui tegu on selgelt ülekantud tähendusega, siis on kätte, käes, käest kaassõnad või määrsõnad.
Mõnevõrra sarnane oli probleem ka sõnadega pähe, peas, peast ning koju, kodus, kodust, ent kuna nende puhul oli kontekstiline seos täistähendusega tihedam, otsustati need lugeda substantiivideks.
Probleemsed on ka sõnad kombel, moel, viisil, mis võivad teatud kontekstis esineda nimisõna käändevormidena, teisel juhul aga juba kaassõnadena, kuna sisuline seos nimisõna leksikaalse tähendusega on kadunud või tuhmumas. Praegusel juhul tuleks  koos genitiivis noomeniga ühestada need sõnad kaassõnadeks, näit. teenri kombel, muude käänetega (põhiliselt adessiiviga) seoses aga nimisõnadeks, näit. mingil kombel, keerukamal moel, müstilisel viisil. 
 poole, pool, poolt. Tüüpiliselt esinevad poole, pool, poolt postpositsioonidena koos genitiivis noomeniga, ent noomen võib olla ka kohakäändes, näit. igale poole, teisel pool, kahelt poolt tänavat. Lisaks sellele võib pool esineda numeraalina, näit. pool miljonit vangi, pool sigaretti ning harva ka substantiivina, tähistades üht partnerit mingis toimingus, näit. ükskõik, kumb pool võidab, või kaheks jaotatava eseme üht osa, näit. lehekülje ülemine pool, see oli nagu parooli kaks poolt. 
Poole, pool, poolt tuleb ühestada kaassõnaks siis, kui ta esineb koos genitiivis või partitiivis noomeniga + ka noomeniga alalütlevas sellistes väljendites nagu igal pool, ühel pool, kahel pool, teisel pool, mõnel pool, mitmel pool
Kaassõnadeks tuleb lugeda ka mõned poole, pool, poolt-põhisõnaga liitsõnad, mis on ühenduses partitiivis noomeniga. Näit. tuleks panna sissepoole sulgusid, seespool koljut, väljaspool ajalugu, teispool seina. 
Kuid nt sulgudest seespool on määrsõna.
Üldse kaassõna-nimisõna-määrsõna kahtluse puhul kaaluda vabade laiendite paigutamise võimalust noomeni ja võimaliku adpositsiooni vahele ning tugineda teadmisele, et postpositsioonil ei saa olla adjektiivatribuuti. (vt nt Rätsep 1978: 33).

Vastavalt sellele ja sellele vastavalt on kaassõnad.
Hoolimata sellest ja sellest hoolimata on kaassõnad
Põlvkond edasi ja 7 aastat tagasi on kaassõnad so kvantor nominatiivis + edasi, tagasi 
Kuid sellest edasi, sellest tagasi on määrsõnad

3.5. Verb

EKG on lisanud traditsioonilisele neljale kõneviisile (indikatiiv, konditsionaal, imperatiiv ja kvotatiiv) viienda - jussiivi. Jussiiv väljendab kaudset (vahendatud) tegevusele õhutamist või käsku, mis a) on suunatud kõnelejalt kõnesituatsioonis mitteosalevale isikule või b) pärineb kõnesituatsioonis mitteosalevalt isikult (EKG 1995 :83). "1984" ühestamisel käsitleti imperatiivi ja jussiivi siiski ühe kõneviisi - imperatiivina. 
Kvotatiivi vormidena on märgendatud ka vat-infinitiivi vormid (näit. mis öeldi olevat arve, ta paistis rõõmustavat). Teadusliku grammatika järgi on vat-vormi käsitlemine iseseisva infiniitvormina tingitud tema süntaktilistest omadustest. Vormimoodustuslikult kattub vat-infinitiiv täielikult kvotatiivi vormidega (EKG 1995: 65). ?? Mis siis saab kvotatiiviga?

Verbil on võimalikud põhi-, abi- ja modaalverbi märgendid. 
Abiverbi  (_V_ aux) analüüsi saavad: 
1. olema vormid verbi täis- ja ennemineviku aegade koosseisus 
nt: ma olen (_V_ aux indic pres ps1 sg ps af   olen) teinud
ma olin (_V_ aux indic impf ps1 sg ps af) teinud

2. kui olema-verb moodustab öeldise koos da-infinitiiviga
see on (//_V_ aux indic pres ps3 sg ps af // ) mulle teada.
NB! Da-infinitiivil võib lauses täita ka mitmeid teisi süntaktilisi funktsioone. Mis tingimustel moodustab da-inf+olema öeldise vt EKG II lk 246-247

NB! EKG järgi moodustab öeldise ka olema + mas-vorm teatud juhtudel, aga ESTKG järgi on mas-vorm sellises konstruktsioonis alati määrus ja järelikult tuleb mas-vormiga seoses esinev olema ühestada põhiverbiks (_V_ main)
3. Modaalverbid (_V_ mod) on saama, võima, tohtima kui lauses on põhiverbiks da-infinitiiv, pidama kui lauses on põhiverbiks ma-infinitiiv ning näima, paistma, tunduma + vat-vorm. Kui osalauses põhiverbi ei ole, tuleb saama, võima, tohtima, pidama, näima, paistma, tunduma märgendada põhiverbiks, kuigi eriti näima, paistma, tunduma võivad sisult olla modaalsed, nt konstruktsioonid näib, et; paistab, et; tundub, et 

Saama-tuleviku korral, mida esineb veel harva, tuleb nii saama kui ka põhiverb ise märgendada kui põhiverbid, nt: Kirjutamine (kirjuta=mine+0 //_S_ com sg nom //) ise (ise+0 //_P_ det sg nom //)saab (saa+b //_V_ main indic pres ps3 sg ps af //) olema (ole+ma //_V_ main sup ps ill //) kerge (kerge+0 //_A_ pos sg nom //)

Eitus (ei öeldise osana) saab märgendi _V_ aux neg
Eitava öeldise osana saavad märgendi neg 
* isikulise ja umbisikulise tegumoe oleviku eitavad vormid: (nii põhi- kui abiverbina), näiteks 
ei (_V_ aux neg ) loeta (_V_ main indic pres ps neg )
ei (_V_ aux neg) loeta (_V_ main indic pres imps neg)
ei (_V_ aux neg) loeks (_V_ main cond pres ps neg)
ei (_V_ aux neg)  loetaks (_V_ main cond pres imps neg)
ära ( ??) loe (_V_ main imper pres ps2 sg ps neg)
ärgu (??) lugegu (_V_ main imper pres ps3 sg ps neg )
ärgu (??) loetagu (_V_ main imper pres imps neg)
* isikulise ja umbisikulise tegumoe lihtmineviku eitavad vormid :ei tasunud (//_V_ main indic impf ps neg //); 
ei(_V_ aux neg)  peetud (_V_ main indic impf imps neg)
* isikulise ja umbisikulise tegumoe täis- ja ennemineviku abiverbid.
NB! partitsiibid täis- ja ennemineviku vormides on jaatuse-eituse suhtes neutraalsed: ei(/_V_ aux neg)  olnud(_V_ aux indic impf ps neg) säilinud  (_V_ main partic past ps)
Jaatuse-eituse suhtes neutraalseteks loetakse ka da-infinitiiv ja gerundiiv (des-vorm), supiini (ma-infinitiivi) vormid, põhiverbi partitsiip preesens personaal (v-kesksõna), põhiverb partitsiip preesens impersonaal (tav-kesksõna).

Partitsiipide probleemist 

Oleviku partitsiip kuulub sõnaliigiliselt kokku adjektiividega ning eesti keele grammatikais käsitletakse teda verbivormina peamiselt vaid traditsiooni tõttu (EKG 1995: 67). Oleviku partitsiip seega morfoloogilisel ühestamisel probleeme ei põhjusta, see loetakse alati adjektiiviks, näit. aususega kaasnev eesmärgikindlus, teleekraani kaudu edasiantav korraldus, kuigi morfoloogiline analüsaator annab v- ja tav-partitsiibile valida ka verbi analüüsi.

Mineviku partitsiibi vormidega on aga seotud mitmed probleemid. Öeldiseks võib mineviku partitsiip olla ainult finiitsete liitvormide komponendina koos verbi olema lihtvormiga ja/või eitussõnaga (oli läinud, ei teinud). Öeldise osana esinev partitsiip analüüsitakse verbi vormiks. Mineviku partitsiip võib lauses olla ka predikatiivi, atribuudi ning seisundimääruse funktsioonis. Sellised partitsiibid märgendatakse morfoloogilisel analüüsil adjektiivideks. Kuid ka käsitsi ühestades on raske vahet teha öeldise osaks ja öeldistäiteks olevate mineviku partitsiipide vahel (nt me oleme surnud, see oli äsja ära kadunud). 

Atribuudi funktsioonis olev mineviku partitsiip võib olla nii käändumatu kui ka käänduv omadussõna. Käändumatu omadussõna on mineviku partitsiip eestäiendina, kus ta ei ühildu oma põhisõnaga (nt kulunud (_A_ pos partic) portfell). Käänduv omadussõna on partitsiip järeltäiendina, sest siis ta ühildub fraasi põhjaga (nt. sigaretid, väga tihedalt ja hästi topitud (topi=tud+d //_A_ pos pl nom //).

mata-vorm on täiendina ja öeldistäitena omadussõna, näit. kirjutamata seadus, muidu verb. Ent sageli oli raske vahet teha mata-vormil öeldistäitena (loeti adjektiiviks) ja öeldise osana (määrati verbiks). Näiteks lauses osamaks on maksmata on ilmselt tegemist verbiga, lauses tohututele maa-aladele, mis tegelikult on asustamata ja läbi uurimata aga adjektiividega. 

3.6.  Määrsõnad ja sidesõnad

Määrsõnade all pole eraldi eristatud proadverbe, afiksaaladverbe ja modaaladverbe nagu on tehtud EKG-s (EKG lk 32-.33) vaid need sõnad kuuluvad morf. analüsaatori järgi kõik määrsõnade hulka.

3.6.1 Määrsõna ja kaassõna piirist
Kui –poole, -pool ja –poolt lõpulised sõnad seostuvad elatiivse noomeniga, tuleb nad märgendada määrsõnadeks (nt teest sealpool, Suurest Vennast allpool on sisepartei)

3.6.2 Määr- ja nimisõna eristamise kohta sõnade käes, kätte ja käest puhul kehtivad needsamad põhimõtted, mis nimi- ja kaassõna eristamise kohta (vt 3.4). Nii on lauses Winston võttis dzinnikruusi kätte kätte nimisõna, aga lauses Kevad jõudis kätte määrsõna.
Korraks tähenduses hetkeks, lühikeseks ajavahemikuks on määrsõna. 
Raskusi võib tekkida sõnade aga, kui ja nagu sõnaliigi määramisel. Enamasti on need sidesõnad, harvem määrsõnad. 
Kord korras korrast korda on alati nimisõnad.
aga on sidesõna, kui tema funktsiooniks on vastandamine ja määrsõna, kui tema funktsiooniks on rõhutamine (??näited Orwellist)
nagu on määrsõna, kui ta väljendab või rõhutab mitmesuguseid modaalsusnüansse, erinevaid suhtumisi jm. (??näited Orwellist)
kui on määrsõna, kui ta väljendab määra, astet, ulatust, isegi kui ta sellises tähenduses alustab kõrvallause (??näited Orwellist)
jah tuleb alati ühestada määrsõnaks
maha  on enamasti _D_ (v.a. nt kaevas augu maha ‘maasse’ tähenduses)
koju, kodus, kodust on _S_
instruktiivid ei ole partitiivid vaid määrsõnad (pärani silmi, nõtkuvi põlvi, lehvivi hõlmu, värisevi käsi). Paraku pole mul aimu, kuidas kirjutada reegel, mis seletab ,et ‘vaatas pärani silmi’ on määrsõnad.

3.7. Arvsõna

Kui põhi- või järgarvsõna on kirjutatud sõnadega, siis ei tohiks nende ühestamisel probleeme tekkida. Üks ja teine vt 3.3.
Numbritega kirjutatud arvsõna märgendiks jääb  _N_ card ? digit (põhiarvsõna) _N_ ord ? digit (järgarvsõna) so käänet ei spetsifitseerita.

4. Tüvevariandid

Ühestamisel tuleb valida lisaks õigele vormile ka õige tüvevariant, nt sõnavormi lõi algvorm võib olla nii looma kui ka lööma, õige variant selgub kontekstist.
On siiski mitmeid sõnu, mille puhul ei saa vormi ega konteksti järgi otsustada õige algvormi üle. Nende puhul tuleb valida: 
Väike, väikene – väike
Päike, päikene – päike
põlv ja põli, liitsõnades nagu lapsepõlv - põlv 
neid ja neiu - neiu 
talv ja tali - talv 
manner ja mander – manner
sigaret ja sigarett - sigaret 
kaitsma ja kaitsema - kaitsma
Tõde, tõsi – nendel kattub omastav ja selle baasil moodustatud käänded, osastav on erinev (tõde : tõde; tõsi : tõtt). Siin püütakse algvormi tähenduse järgi so tõsi on vale vastand, aga tõde on absoluutsem kategooria.

Viited
EKG 1995 - Erelt, M., Kasik, R., Metslang, H., Rajandi, H., Ross, K., Saari,H., Tael, K. ja Vare, S. Eesti keele grammatika I. Morfoloogia.Sõnamoodustus. Eesti Teaduste Akadeemia Eesti Keele Instituut. Tallinn 1995.
EKG 1993 - Erelt, M., Kasik, R., Metslang, H., Rajandi, H., Ross, K., Saari,H., Tael, K. ja Vare, S. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut. Tallinn 1993.

Lisa 2. Süntaksianalüüs - juhend
Eesti keele kitsenduste grammatikas märgendatavad süntaktilised funktsioonid vastavad enam-vähem standardses eesti keele grammatikas [EKG 1993] eristatavatele süntaktilistele funktsioonidele.

1. Öeldis
Öelise eri osade märgendamiseks kasutatakse järgmisi märgendeid:

@+FMV	- finiitne öeldis (finite main verb)
@-FMV		- infiniitne öeldis (infinite main verb)
@+FCV		- olema liitaegades, modaalverbid jt ahelverbides, finiitne vorm (finite chain verb)
@-FCV		- olema liitaegades, modaalverbid jt ahelverbides, infiniitne vorm (infinite chain verb)
@NEG		- verbi eitus

Näide: Sellest ei (@NEG) oleks (@+FCV) pidanud(@-FCV) rääkima(@-FMV).

Kui eesti keele grammatika loeb öeldise osadeks ka ühend- ja väljendverbi määr- ja nimisõnalised komponendid (aru saama, üle kuulama), siis ESTKG-s analüüsitakse öeldise koosseisu kuuluvad nimi- ja määrsõnad eraldi. Kuna eeltöötluse ja morfoloogilise analüüsi käigus neid ära ei tunta, ei ole võimalik neid ka süntaktiliselt korrektselt analüüsida. Enamasti määratakse ühendverbi koosseisu kuuluv määrsõna määruseks, väljendverbi koosseisu kuuluv nimisõna saab aga tema grammatilisele vormile vastava analüüsi.
Nide: Ta sai (@+FMV) ksimusest aru (@OBJ).

1.1. Finiitne öeldis

Märgendiga @+FMV märgendatakse kõik finiitsed verbivormid välja arvatud olema liitaegades ja modaalverbid saama, võima, tohtima, pidama, näima, paistma, tunduma ahelverbides, mis märgendatakse @+FCV abil. Kui morfoloogiaanalüsaator annab verbi tõlgenduseks abiverbi (aux) või modaalverbi (mod), siis kasutatakse märgendit @+FCV, morfoloogilise märgendi main korral kasutatakse alati @+FMV, ka siis, kui tegu on ahelverbi pöördelise osaga (paukus köhida jne).
Põhimõtteliselt ei saa osalauses olla kahte koordineerimata finiitset öeldist, s.t kui lauses leidub juba finiitne abiverb, on põhiverb infiniitne. Nt Ta on (@+FCV) tulnud (@-FMV). 

1.2. Infiniitne öeldis
Kui öeldiseks on ahelverb, siis märgendatakse ahelverbi infiniitne komponent märgendiga @-FMV. Kui aga see infiniitne verbivorm on kas olema liitaegades või modaalverb, siis kasutatakse märgendit @-FCV. Õpetajad oleksid (@+FCV) pidanud (@-FCV) olema (@-FMV) tähelepanelikumad.
Öeldis võib ka olla ainult infinitiivvormis: Mees jooksma, röövlid järele. Nüüd kõik jooksma. Kiiresti edasi anda! Olla või mitte olla? Mida teha? Maja on kena, kui eemalt vaadata. Kas tulid selleks, et jälle minna. Ma ei teadnud, mida teha.
da-infinitiiv
da-infinitiiv on öeldise osa, kui
1.	moodustab ahelverbi koos verbidega võima, tohtima ja saama;
2.	moodustab ahelverbi koos deskriptiivverbiga: paukus köhida, vehkis käia, nähvas vastata jne.
3.	olema-verbiga seostub ennekõike verbide teadma, nägema, märkama, kuulma, tundma, kartma, arvama, lootma, ootama jne da-infinitiiv (EKG lk 246)
da-infinitiiv on iseseisev öeldis (kasutatakse sama märgendit), kui
1.	esineb tingimuslauses: kui ... da-inf ...
2.	esineb vastandavas kõrvallauses: selle asemel et .... da-inf ...
3.	kasutakse kaudse kõneviisi tähenduses;
4.	käsklauses;
5.	küsilauses: mida teha?
ma-vorm
ma-vorm on perifrastilise verbi või verbivormi osa järgmistel juhtudel:
1.	kui osalauses leidub ma-infinitiivi nōudev modaalverb suvalises vormis,
2.	osalauses leidub ma-infinitiivi nōudev verb (hakkama, jääma), mis on öeldiseks.
Kui aga vastav verb ei ole öeldis, siis on ma-vorm määruseks: tahtis vastu vaidlema (ADVL) hakata (OBJ).
See, millal ma-vorm on öeldise osa ja millal määrus, sõltub verbi tähendusest. 
Ma-vorm on öeldise osa, kui ta laiendab:
1.	faasiverbe (hakkama, lööma, süttima, uinuma jne),
2.	protsessi või seisundi kauseerimist väljendavaid verbe (jätma, panema, popsima jne),
3.	minema ja tulema tähenduses ära,
4.	saama tulevik
5.	pidama.
Ma-vorm on kohamäärus, kui ta laiendab:
1.	liikumisverbe (minema, tulema, asuma, tõttama, istuma jne),
2.	verbe tähenduses ‘tahtma väga minna’ (kippuma, tikkuma, kibelema, tükkima),
3.	võimalikkusele ja piisavusele osutavaid verbe (pääsema, jõudma, küündima, mahtuma, jätkuma),
4.	kausatiiv-direktaalseid e siirmist väljendavaid verbe (viima, tooma, saatma, valama, loopima jne), 
5.	kausatiivverbe (käsutama, hõikama, ahvatlema, kauplema jne),
6.	sobuvust väljendavaid verbe ja adjektiive (sündima, kõlbama, olema+ sobiv, paras jne).
Vt täpsemalt EKG lk 252-254.

Lisaks võib ma-vorm olla sõltuvusmäärus, kui laiendab:
1.	kausatiivverbe (sundima, kohustama, innustama jne),
2.	sobivust, võimelisust, valmistumist ja valmisolekut, nõusolekut, kohustust jms väljendavaid predikaate (olema + suuteline, küps, valmis, valmistuma, nõustuma, vaevuma, kohustuma jne),
3.	verbe harjuma, õppima,
4.	tegevuse või tegija omadusi väljendavaid adjektiive (abitu, ablas, aeglane jne).
Vt EKG lk 254

Sageli aga võib ühte ja sama verbi kasutada erinevates tähendustes: Lapsed kippusid õue mängima vs Hing kippus kinni jääma, Ta pani pesu kuivama vs Sireen pani undama vs Tuul pani veepinna virvendama, Ta läks jalutama vs Maja läks põlema.
mas- ja mast-vorm
Teoorias olema-verbi ühendid mingi käändelise verbivormiga moodustavad liitöeldise, kui see ühend on piisavalt regulaarse kasutusega ning kannab seda tüüpi tähendust, mida tavaliselt antakse edasi morfoloogliste tunnustega. Nt Külalised on lahkumas. 
Kuna SA ei saa seda kriteeriumit järgida, siis mas-vorm ei ole kunagi öeldise osa.
mast-vorm moodustab öeldise koos verbiga lakkama.
vat-infinitiiv
vat-infinitiiv on infiniitne öeldis vōi ahelverbi infiniitne komponent, kui osalauses leidub vat-infinitiivi nōudev modaalverb suvalises vormis (näima, paistma, tunduma).
Partitsiibid
nud- ja tud-partitsiip on öeldiseks, kui nad moodustavad olema-verbiga liitaja.
tud-partitsiip on öeldiseks perifrastilise passiivivormi komponendina (Saab kõvasti tööd tehtud. Aknad said suletud).
Minevikupartitsiibid võivad olla kas omadussõnalised (sel juhul on nad kas atribuudid või öeldistäited) või verbid (öeldise osa või määrus).
Segased kohad grammatikas. Lauses Tööd said tehtud loetakse tehtud seisundimääruseks, aga lauses Aknad sai suletud on suletud öeldis. (EKG lk 265)
Tulevikus piirini jõudvat tegevust märgib piiritletud situatsiooni korral saama + tud-partitsiip seisundimäärusena või olema + tud-partitsiip predikatiivina (EKG lk 32) Mul saab artikkel kirjutatud, Homseks on mul artikkel kirjutatud. Mingiks kindlaks ajahetkeks piirini jõudnud tegevust märgib saama + tud-kesksõna seisundiadverbiaalina (EKG lk 33) Kana sai kitkutud.
Seisundipassiivi korral (Ta on üllatatud) ei ole grammatiline subjekt enam tegevusobjekt, vaid tegevussubjekt, infiniitne verbivorm aga talitleb predikatiivina (EKG lk 30). Analüüsi lihtsustamiseks loetakse kitsenduste grammatikas sellise tud-kesksõna liigiks adjektiiv, aga märgitakse eraldi ära, et see on siiski partitsiip.
Kui morfoloogilise ühestamise käigus on tud-vorm määratud verbiks ja ta esineb koos olema-verbiga, siis määrab SA tud-vorm öeldise osaks eeldades, et tegemist on umbisikulise tegumoe täis- või enneminevikuga.
Kuidas analüüsida lauset Küsimus oli mõeldud naljana?

2. Alus

Kui EKG eristab täis- ja osaalust, siis ESTKG-s ei osutunud selline vahetegemine vajalikuks. Kõiki aluse tüüpe märgendatakse märgendiga @SUBJ.
Näited:  Hommik (@SUBJ) oli eriliselt kaunis.  Klalisi (@SUBJ) ei tulnudki. Meil on siia jda (@SUBJ) kohe pris vimatu.
SA on substantiseerunud vormide suhtes võimetu, s.t omadus- ja järgarvsõnadele ei lisata kunagi aluse märgendit, kuigi lauses kasutatakse seda sõna alusena. Nt Haige tunneb ennast täna paremini. Oodatavat ei saabunudki. Need juhud tuleb käsitsi analüüsida sellegipoolest aluseks.
Absoluuttarindit analüüsitakse kui iseseisvat lauset ja selle nominatiivne komponent tuleks analüüsida aluseks. Mees läks metsa, kirves (SUBJ) käes. Töö (SUBJ) tehtud, läksime koju. 

2.1. Nimi- ja asesõna alusena

Alus nimetavas käändes
Nimi- või asesõna nimetavas käändes on alus, kui öeldis on isikulises tegumoes ja sõna ühildub öeldisega, lisaks peab sõna olema tegevussubjekt.
Mõned erandjuhud: 
•	Kui aluseks on nimefraas, siis loetakse eesnimi täiendiks (lisandiks) ja perekonnanimi aluseks.
•	Kui aluseks on fraas kõik see, on kõik alus ja see täiend.
•	Kui tud-partitsiip koos olema-verbiga moodustab öeldise, siis ei saa selles osalauses olla alust.

Alus osastavas käändes

Eksistentsiaallausetes võib alus olla ka osastavas käändes. Eksistensiaallause on tavaliselt intransitiivlause, mille teema on kohta, aega või omajat väljendav määrus, reemasse aga kuulub öeldis, mis väidab antud kohas eksisteerimist, ning alus, mille referendi eksisteerimist antud kohas väidetakse (EKG lk 42). Kuid määrus võib ka puududa, sõnajärg võib olla teistsugune ja verb võib olla teatud juhtudel transitiivne.
Sisult eitavas eksistensiaallauses esineb alati osasubjekt, sisult jaatavas ekistensiaallauses võib esineda kas täis- või osasubjekt.
Osastavas käändes nimisõna pole alus, kui verb on mitmuses.
Osastavat käänet lubavad lausemallid:
1.	eksistensiaallause: 	Lok V Nnp 	Purgis on mett/mesi. Tänaval mängib lapsi.
2.	possessiivlause: 	Nad V Nnp 	Mul on oma tuba. Tal on sõpru
3.	kvantiteedilause: 	Np V Kvantor Haigusjuhtumeid oli kümme. Pilvikuid oli kõige rohkem.
Kvantor alusena
Kvantoriks on kas arvsõnad, arvsõnalised asesõnad või määrsõnad palju, vähe, pisut, veidi, küllalt, rohkesti, täis, tulvil. Kui kvantorifraas moodustab aluse, loetakse kvantor aluseks (@SUBJ) ja teda laiendav nimisõnafraasi põhi kvantori laiendiks (@<Q)
Jaatavas lauses on kvantor alati nimetavas käändes.
Infinitiiv alusena
da-infinitiiv esineb subjektina peamiselt kogejalauseis.
1.	predikatiiv iseloomustab emotsionaalset või füsioloogilst seisundit 
(Nad) FMV ... PRD ... Vda või... PRD FMV ... Vda. 
Nt Mul on seda huvitav jälgida. Huvitav oleks seda jälgida jne. 
Predikatiiv võib olla nii omadus- kui nimisõna. Nt Mul on rõõm seda näha.
2.	objekt iseloomustab emotsionaalset või füsioloogilist seisundit verbidega tegema, valmistama, tekitama, sünnitama, pakkuma mallis (Nall) FMV OBJ ... Vda. Nt Talle tegi lõbu teisi narrida.
3.	verbide meeldima, vihastama, kurvastama, huvitama, üllatama korral mallides
 Nall meeldib Vda ja Npart FMV Vda.
4.	predikatiiv väljendab sobivust (kohane, paras, paslik, sobiv, sobilik, kahjulik, kahjutu, kasulik, kasutu, tulus, tulutu, ohtlik, ohutu, tülikas jne) mallis (Nad) FMV ... PRD ... Vda
predikatiivide ilus, inetu, loomulik, rumal, viisakas, väär, võimalik, võimatu korral võib (Nad) asemel esineda ka Nel või Ng poolt
5.	verb väljendab sobivust (sobima, kõlbama, sündima, passima jne) mallis 
(Nad) FMV ... Vda või (Nall) FMV ... Vda
6.	ahelverbide tüli + tekitama/tegema/valmistama, kasu/tüli tooma korral
predikaat väljendab vajadust või kohustust, vaja/tarvis olema, tasuma, kuluma, tarvitsema, maksma, pruukima, tulema mallis (Nad) FMV ... Vda
NB! Ta tarvitses vaid näpuga näidata. Kus on alus?
Ta teadis, mida (OBJ) temal (ADVL) oli (+FMV) tarvis (ADVL) teada (SUBJ).
7.	verb väljendab suutelisust (õnnestuma, õnneks minema, korda minema) mallis 
(Nad) FMV ... Vda
... ei õnnestunud (+FMV) kellelgi (ADVL) selle (P>) kohta (ADVL) midagi (OBJ) teada (OBJ) saada (SUBJ).
8.	lauses on soovi, kavatsust, eesmärki väljendav substantiiv (kavatsus, mure, mõte, ülesanne, unistus) koos verbidega olema, jääma, kujunema, muutuma, saama, tekkima vms mallides
 N1ad V1 N2tr V2da ja N1gen N2tr V1 V2da

Kaassõnafraas alusena
ESTKG loeb kaassõnafraasi põhjaks kaassõna, millele aga ei lisata kunagi subjekti märgendit. Seega analüüsitakse alati kõik alusena esinevad kaassõnafraasid valesti, näiteks: õhtuti liikus seal üle saja mehe. Õnneks esineb selliseid lauseid väga harva ning viga ei ole sagedane.

3. Sihitis
ESTKG ei erista samuti täis- ega osasihitist, kõik sihitise liigid märgendatakse @OBJ abil.
Kas oleks mõtTekas infiniittarindi objekti märgendada teistmoodi?

Näited: Kik teooriad (@OBJ) arutati lbi.  ine vihm muutis hu (@OBJ) vrskeks.  Vhik oleks selle peale lgu (@OBJ) kehitanud. Siin kavatses ta paremale prata (@OBJ).

3.1. Nimi- või asesõnaline sihitis
Osastavas käändes sihitis on osasihitis, nimetavas ja omastavas käändes täissihitis. Omastavas käändes sihitis on alati ainsuses. Kääne sõltub verbi aspektist, s.t kas tegevus on lõpetatav/tud. Eitavas lauses on harilikult osasihitis.
Objektivariandi valiku määrab 1) tegevuse piiritletus (tulemuslikkus või lõpetatus) või mittepiiritletus,
2) objektieseme kvantitatiivne piiritletus või mittepiiritletus. Täissihitist kasutatakse siis, kui niihästi tegevus kui ka objektiese on piiritletud.
Ainsuse korral on täissihitis nimetavas siis, kui ta laiendab a) umbisikulises tegumoes olevat öeldisverbi, b) käsklause öeldisverbi, c) täiendina esinevat da-tegevusnime ja käsklause või umbisikulise lause öeldisverbist sõltuvat da- või ma-tegevusnime.
Erandid: 
•	asesõnade mina, sina, meie, teie, enese, iseenese korral kasutatakse partitiivi ka siis kui nii tegevus kui ka objektiese on piiritletud. Meie ja teie on alati osastavas, muudel juhtudel on nimetava asemel alati ja omastava asemel mõnikord osastav kääne.
•	asesõna mis puhul saab nominatiivi kasutada genitiivi asemel
•	asesõna kõik on täissihitisena alati nimetavas.
Lausetes Nn olema Vtud on raske teha vahet sihitise ja aluse vahel. Mõned kriteeriumid käsitsi analüüsimisel:
1.	Kui olema-verb on esimeses või teises isikus, on nimisõna alus ja tud-partitsiip öeldistäide, kusjuures tud-partitsiip võiks olla märgendatud kui adjektiiv.
2.	Kui moodustada eitus, siis on võimalik lausest Vili on pekstud saada kolm varianti a) Vili ei ole pekstud (subjekt + öeldistäide) b) Vili on peksmata (subjekt + öeldistäide) c) Vilja ei ole pekstud (objekt + öeldis).
3.	noomen on alus, kui vormilt täisminevikuline öeldis on sisult olevikus ja enneminevikuline öeldis on sisuliselt lihtminevikus (hein on niidetud, laps oli kooli saadetud).
4.	noomen on alus, kui eitava öeldise puhul on ta nimetavas käändes (mees ei ole vastu võetud).
5.	noomen on sihitis, kui ta on osastavas käändes (poisse oli kiidetud).
6.	noomen on sihitis, kui ta on nimetavas käändes, aga öeldis temaga ei ühildu (raamatud oli ära viidud).

3.2. Kvantor sihitisena
Põhiarvsõnad alates kahest, murdarvsõna poolteist, ligikaudset hulka märkivad sõnad paar, paarsada, kümmekond, sadakond... ja mitu on täissihitise peasõnana nimetavas, murdarvsõnad veerand, kolmveerand ja pool aga kas nimetavas või omastavas, kui neid laiendab partitiivne täiend.
Mõõdusõnad on sihitisena omastavas: Jõin klaasi kuuma teed. Mees võttis pihku tüki mulda.

3.3. Infinitiiv sihitisena
da-infinitiiv
da-infinitiiv on sihitis, kui laiendab järgmisi predikaate (lk 240)
1.	soovi, kavatsust või üritamist väljendavaid verbe,
2.	julgemist, oskamist, suutmist väljendavaid verbe,
3.	verbi tavatsema
4.	ühendeid, mis osutavad sobivusele, vajalikkusele või kohustuslikkusele
5.	käskima, paluma, laskma, lubama, keelama, aitama, takistama
Anti (SUBJ) laskis (+FMV) end (OBJ) vestlusse (ADVL) ahvatleda (OBJ). Siin on sõltuvuspaarid laskis ahvatleda ja ahvatleda end.
6.	võimaldama, soodustama, soovitama
Need verbide loetelud on kõik leksikonis olemas, SA määrab da-infinitiivi objektiks, kui selline verb leidub ja kustutab objekti märgendi, kui verbi ei leidu.
vat-infinitiiv
Vat-tarind laiendab transitiivverbe leidma, lootma, ütlema, aimama, arvama, avastama, eeldama, kaebama, kartma, kujutlema, kurtma, kuulma, mõtlema, möönma, mäletama, märkama, nentima, nägema, oletama, ootama, rääkima, taipama, tajuma, teadma, tundma, tunnistama, tõendama, väitma, uskuma jne.
Aktiivse objektlause grammatiline subjekt tõstetakse põhilause objektiks ning sel juhul ülejäänud vat-tarind on sõltuvusmäärus (kartsin sind seda tegevat). Kui aga passiivseis lähtelauseis subjekt puudub on vat-tarind käsitletav sihitisena (teadsin seda tehtavat) (lk 249).

4. Öeldistäide
Öeldistäite märgendiks on @PRD sõltumata tema käändest ja sõnaliigist.
Predikatiiv on verbi olema laiend, vormideks NP, AP nominatiivis või partitiivis, da-infinitiiv, partitsiibid.
Näited:  Hommik oli eriliselt kaunis (@PRD). Tema ainus t oli vaatamas kia (@PRD). 
EKG lubab öeldistäiteks analüüsida ka teatud juhtudel nimisõna kaasa- või ilmaütlevas käändes ja seisundimäärsõna. ESTKG analüüsib sellised sõnavormid määruseks. ESTKG lubab öeldistäitel olla ainult kas nimetavas või osastavas käändes ja erandjuhtudel ilma käändeta.
Seega lauses Kõik olid elevil(_D_) öeldistäidet ESTKG mõttes ei ole. Kui aga elevil on analüüsitud kui omadussõna ilma käändeta, siis on ta igal juhul öeldistäide.
Öeldistäide võib leiduda lauses, mille öeldiseks on üks järgmistest: olema (_V_ main), näima, paistma, tunduma, ...
Verb olema võib öeldistäite põhjana kuuluda ka ahelverbi koosseisu. Nt See paistis kena olevat. Kui aga olema verb ei kuulu ahelverbi, siis ei saa ka olla öeldistäidet. Nt Ma tahtsin olla selles kindel. Siin on tegemist ilmselt (sõltuvus)määrusega.
Kuigi Uuspõld väidab: Võib esineda ka omastavas käändes öeldistäide, nimelt vat-tarindis, nt Uskusin sinu targema olevat. Siin on ju olevat sõltuvusmäärus?

4.1. Nimi- ja omadussõna öeldistäitena
Öeldistäide võib olla osastavas käändes, kui ta on
1.	parameetersõna
2.	asesõna miski
3.	mitmuses, kui näitab väljavõttu mingist hulgast, üks on juurdemõeldav.
4.	asesõna see.
Omadussõnalised öeldistäited esinevad alati täisöeldistäitena, s.o nimetavas käändes. Lauses Kaarte on igasuguseid on igasuguseid lahkatribuudiks.
Omadussõna ei ole öeldistäide, kui ta kuulub verbi juurde, mis ei ole lauses öeldiseks. Nt. Ta tahtis olla selles kindel. Sel juhul on tegemist määrusega (sõltuvusmäärusega?)

4.2. da-infinitiiv öeldistäitena
Subjektnoomeni suhtes seotud predikatiivina esineb infinitiiv sagedamini soovi või kavatsust väljendava subjektsubstantiivi puhul. Nt. Meie soov oli kaua elada. Tema kavatsus oli karjääri teha.
Aga ka: Olukord pole kiita. Palk pole laita.
Da-infinitiiv esineb predikatiivina ka juhul, kui alus on da-infinitiiv ja öeldiseks on tähendama. Nt Vähem süüa on (tähendab) kauem elada.
Mis on uue grammatika järgi Palju tööd on teha. Ei ole midagi teha. Mul on need raamatud lugeda. Kevad on käega katsuda. Majapidamine on juhatada?

4.3. Partitsiibid öeldistäitena
nud-, tud- ja mata-kesksõna on öeldistäiteks lausetes: Ta on väsinud. Ta on erutatud. Tööd olid tehtud/tegemata ja öeldise osaks lausetes: Ta on töötanud. Tööd on kõvasti tehtud. 
SA lähtub partitsiipide märgendamisel ühestaja tööst, kui partitsiip on analüüsitud kui omadussõna, võib ta olla öeldistäide, kui aga verbina, siis on ta kas öeldise osa või määrus.

5. Määrus
Määruse märgendiks on @ADVL.
Näited: Loomulikult (@ADVL) ei saanud ma oma oletust millegagi (@ADVL) tõestada.
Määrusteks loetakse ka eespool toodud põhjustel mõned ahelverbide osad ning määrsõnalised või ilma- ja kaasaütlevas käändes nimisõnalised predikatiivid. Samuti loetakse määrusteks lause- ja fraasilaiendid. ESTKG ei tee vahet fraasi- ja lauseadverbiaalil. Samuti ei eristata erinevaid määruse liike.

5.1. Lauselaiendid
Tüüpilised lauselaiendid on  Kas siin vingu on? Ma ju ei näe kedagi. Minu arvates peab see nii olema. Esiteks ma ei usu seda ja teiseks kus sa ise olid? Kahtlemata jäi ta sinna ööbima. Küllap tuleb tänavu kevad varem. Aken ei paista enam läbi. Ma usun ainult teda. Natuke võimlemist on teile pigem kasuks Võta mind ka kaasa.
Neis näidetes sarnaneb lauselaiendi vorm ja kontekst määruse omale ning vahe tegemine on ainul semantiline.
Lauselaienditeks loetakse kõik tervitused, kui nad ei ole just hüüatused.

5.2. Äramärkimist väärivad nimi- ja asesõnalised määrused
Määruseks on kõik adjektiive laiendavad nimisõnad: koormapuu jämedune, sellest teadlik, kirjatarkuses osav, temale paras; samuti ka adverbide nimisõnalised laiendid: uksest siinpool, teistest paremini, paar päeva varem, otsast katki, kuradi kiiresti, jumala hästi, ääreni täis, ootusest elevil, partneriga vaheldumisi.
Samas, kui adverb on kvantor ja nimisõna tema laiend, siis on selleks puhuks nimisõnal eraldi märgend (@<Q või @Q>), vt peatükk 0. 
6. Kvantori laiendid.
Nimetavas, omastavas ja osastavas käändes nimisõna võib olla ajamääruseks, kvantumimääruseks, osastavas käändes ka viisimäärus (Nad läksid igaüks oma teed) või siis kõigis käänetes võrdlus e viisimäärus (ilus nagu ingel).
Kui määrus langeb vormilt kokku sihitisega, tuleb vaadata, kumba liiki küsimusi saab esitada, kas kes?, mis? kelle? mille? keda? mida? või kui kaua? ja kui palju?
Omastavas käändes käändsõnad võivad laiendades tud-kesksõna, da-tegevusnime, des- ja mata-vorme olla tegijamäärusteks (See töö on sinu teha. Rongi saabudes oli perroonil palju rahvast. See maja on külapuusepa ehitatud.)
Kuna ESTKG lubab nimisõnalisel öeldistäitel olla ainult nimetavas või osastavas käändes, siis kaasa- ja ilmaütlevas käändes öeldistäite positsioonis esinevad sõnad loetakse määrusteks.
Määruste liigid: 
1. määrus väljendab tegevuse osalisi: tegijamäärus, valdajamäärus, vahendimäärus, kaasnemismäärus, sõltuvusmäärus;
2. tegevuse asjaolusid: kohamäärus, ajamäärus, kvantumimäärus, viisimäärus, seisundimäärus;
3. sündmuste põhjuslikke seoseid: põhjusmäärus, tingimusmäärus, otstarbemäärus, mööndusmäärus.

5.3. Omadussõna määrusena
Omadussõna võib 
1.	olla seisundimäärus translatiivis (Koduõu jäi talle kitsaks);
2.	olla seisundimäärus essiivis (Hästi kujundatuna mõjus see värskelt. Puuvili ja liha saabusid müügile riknenuina ~ riknenuna. Poisid jõudsid koju läbimärjana.)
3.	nimetavas käändes laiendada adjektiivi (kole valus, põhjatu rikas)
4.	nimetavas käändes moodustada koos olema verbiga (sõltuvus)määruse (Ma tahtsin olla selles kindel).

5.4. Verb määrusena
da-infinitiiv
da-infinitiiv võib esinada lauses otstarbemäärusena, olles sageli asendatav translatiivse teonimega.
Infinitiivadverbiaal laiendab järgmisi predikaate: sobima, kõlbama, sündima, sobiv olema, olema, jääma, minema, andma, jätma, võtma jne (vt lk 241). Nt Liha kõlbab praadida. See laul on ilus kuulata. Laps jääb sinu hoida. Ta ei leidnud endale midagi lugeda. 
Supiin
ma-vorm võib olla kohamäärus või sõltuvusmäärus, mas-vorm kohamäärus, mast-vorm kohamäärus või kohamäärus.
ma-vorm
Kohamäärusena väljendab ma-tarind sihtkohta, laiendades intransitiiv- ja transitiivverbe, mis väljendavad (väidavad või eeldavad) eseme ümberpaigutamist ruumis. Loetelud on toodud EKG lk 252-253.
Sõltuvusmäärusena laiendab ma-tarind järgmisi predikaate: 
1.	kausatiivverbe käsutama, hõikama, hüüdma, kutsuma jne sundima, kohustama, volitama, õhutama, innustama jne
2.	sobivust väljendavaid predikaate: olema suuteline/võimeline/valmis, valmistuma, nõustuma, kohustuma jne
3.	verbe harjuma, õppima
Lisaks sellele laiendab ma-vorm sõltuvusmäärusena tegevuse või tegija omadusi väljendavaid adjektiive ning mõningaid samalaadseid substantiive: abitu, aeglane, agar, ahne, erk, helde, hoolas jne; mees, meister, spets jne.
Täielikud loetelud on toodud EKG lk 254.
Kui ma-vorm ei ole määrus, siis on ta öeldis. Vt 0
mast-vorm
mast-vorm on adverbiaal, kui ta ei laienda verbi lakkama. 
maks-vorm
EKG ütleb, et maks-tarind esineb lauses vaba adverbiaalina. Selles positsioonis on maks-vorm sünonüümne et + Vda infinitiivi ja teonime translatiivi vormiga. Nt. Et otsustada tegeliku olukorra üle ~ otsustamaks tegeliku olukorra üle. Öeldiseks ei saa teda juba ainuüksi sellepärast määrata, et ei pruugi olla osalauses ainus verb.
Partitsiibid
tud-kesksõna võib olla seisundimääruseks (Tööd said tehtud. Tööd saadi tehtud.)
Essiivis ja translatiivis võivad olla ka teised partitsiibid seisundimäärused (Erutusest värisevana tormas ta tuppa. Ta tuli väsinuna ja vaevatuna koju. Ta jõi end surnuks. Nad jäidki petetuks.)
des- ja mata-vorm
des- ja mata-vorm on üldiselt vabad adverbiaalid, kuid võivad ka laiendada deverbaale adverbiaalatribuutidena (Raamatu lugemine pirukaid süües pole tark tegu. Söömata töötamine on väheproduktiivne.) mata-vorm võib olla ka seisundimäärus (Tööd jäid tegemata.)
Mis on lahti nende partitsiibist lähtuvate lt-liiteliste adverbidega (lk 269)? Kas fraasis kõiki kahtlustavalt on kõiki objekt?

5.5. Erandlikud määrsõnalised määrused.
Kuna ESTKG ei tunnista määrsõna öeldistäitena, siis analüüsitakse öeldistäite positsioonis olev tavaliselt seisundimäärsõna kui määrus. Probleemi lahendaks kõigi eestikeelsete seisundimäärsõnade loetelu moodustamine.

6. Kvantori laiendid
Kvantori laiendite märgendid on järgmised:
@<Q	- kvantori jrellaiend (kaks meest @<Q)
@Q>   	- kvantori eeslaiend (inimesi (@Q>) tulvil)
EKG jrgi on noomenist kvantori laiend atribuut, adverbi laiend sltuvusmrus. ESTKG-s thistatakse mlemat liiki kvantori laiendeid eespool toodud mrgenditega, sest kvantori laiendi kohta kehtivad tavalistest atribuutidest-mrustest erinevad reeglid. Selliste märgendite kasutuselevõtt vähendas oluliselt osastavas käändes nimisõnade mitmesust, kuna kvantori laiendit on suhteliselt kerge määrata, kui on teada kvantorite loetelu. Loomulikult ei ole võimalik anda lõplikku nimisõnaliste kvantorite loendit, seetõttu tuleb arvestada, et SA eksib haruldaste kvantorite korral.
Nide: Vastu tuli palju (@SUBJ) energiat (@Q>) tulvil (@AD>) inimesi (@<Q).
Noole sümbol märgendis (< või >) näitab põhja leidumise suunda.

7. Kaassõna laiendid
@<P	- eessõnafraasi kuuluv nimisõna
@P>	- tagasõnafraasi kuuluv nimisõna
Näited: Isegi kaebama polnud kellegi (@P>) juurde minna. See juhtus pärast mingi dokumentaalfilmi vaatamist (@<P).
Traditsiooniline eesti keele grammatika loeb kaassõnafraasi ühtseks tervikuks. Kuna kitsenduste grammatika formalism eeldab lause analüüsi ühe sõna kaupa ning mingit fraasistruktuuri ei moodustata, märgendatakse kaassõnafraasi kuuluva nimisõnafraasi põhi ühega eelpooltoodud märgenditest ning kaassõna märgendatakse kogu kaassõnafraasi süntaktilist funktsiooni näitava märgendiga.

8. Täiend
Täiend võib olla arv-, nimi- või asesõna laiend.
EKG eristab adjektiivatribuuti, genitiivatribuuti ning adverbiaalatribuuti, nende eristamine ESTKG-s ei ole võimalik, sest see eeldaks semantilise info olemasolu.
Täiendi märgendid on koostatud inglise ja rootsi keele kitsenduste grammatikas kasutatavate märgendite eeskujul. Lisandit märgendatakse nagu tavalist nimisõnalist täiendit.

8.1. Omadussõnaline täiend
@AN>		- adjektiiv eestäiendina
@<AN		- adjektiiv järeltäiendina
@VN>		- partitsiip eestäiendina
@<VN		- partitsiip järeltäiendina
Näited: hõbedast kohrutatud ( _A_ pos sg partic #tud // @VN>) laegas, templis säilitatav (_A_ pos sg nom partic #tav // @VN>) sõjasaak jne.

8.2. Nimisõnaline täiend
@NN>		- nimisõna eestäiendina
@<NN		- nimisõna järeltäiendina
Nimisõnaline täiend võib olla 
1.	rektsiooniline, kui põhisõnaks on deverbaalnoomen: dekaanaadist tulek, laul kodumaast, usk inimesse, arusaamine elust, üks meist, keegi neist jne.
Kui põhisõnaks on kvantor, siis märgendataksegi kvantori rektsioonilist täiendit kui kvantor laiendit, vt peatükk 0.
2.	vaba laiend, selleks võib olla omastavas käändes täiend (meie külaline, Siberi taiga, dokumentide kontroll, võistkonna võit) või muud käändevormid (kasukas daam, nahast portfell, vesi jões).
EKG järgi lahterdatakse nimisõnalised täiendid genitiivatribuutideks ja adverbiaalatribuutideks, sellel aga ei ole ESTKG-s tähtsust.
Uuspõld väidab, et fraasides laps nagu nööp ja lumehelbed kui udusuled on täiendid?

Lisand
ESTKG kasutab lisandi märgendamiseks sama märgendit, kuna sageli ei ole võimalik tavalisel atribuudil ja lisandil vahet teha.
Järellisand on kirjas üldiselt koma(de)ga eraldatud, vormilt võib olla põhjaga ühilduv, osastavas käändes, olevas käände või kui-sidesõnaga, täpsustab põhja.
Eeslisand on kas põhjaga ühilduv, nimetavas, omastavas või seestütlevas käändes.
Lisandite näited: härra Kask, Jüri Kask, Kask Jüri, Peipsi järv, Narva linn.

8.3. Kaassõnaline täiend
@PN>		- kaassõna eestäiendina
@<PN		- kaassõna järeltäiendina
Mõned grammatikaraamatud samastavas kaassõnalise täiendi nimisõnalisega, kuid et ESTKG analüüsib lauset sõnade, mitte fraaside kaupa, on nende jaoks ka eraldi märgend.
Nt. kuni hommikuni ootamine, oma kandidaadi poolt hääletamine, üle küla poiss, maja mere ääres, mure lapse pärast.

8.4. Infiniitne täiend
@INF_N>	- infinitiiv eestäiendina
@<INF_N	- infinitiiv järeltäiendina
Mul on rõõm teid tervitada. See on teada jutt.
Da-infinitiiv laiendab substantiive, mis väljendavad:
1.	soovi, kavatsust või üritust,
2.	käsku, keeldu, luba
3.	tegevussubjekti sisemisi või väliseid ressursse (julgus, võime, harjumus jne)
kui just lausemalli järgi ei ole tegu alusega  (lauses on soovi, kavatsust, eesmärki väljendav substantiiv kavatsus, mure, mõte, ülesanne, unistus koos verbidega olema, jääma, kujunema, muutuma, saama, tekkima vms mallides N1ad V1 N2tr V2da ja N1gen N2tr V1 V2da).
Tal (ADVL) oli ülesandeks (ADVL) asutada (SUBJ) orkester (OBJ). Tema (NN>) ülesandeks (ADVL) oli asutada (SUBJ) orkester (OBJ). Tal (ADVL) oli ülesanne (SUBJ) asutada (<INF_N) orkester (OBJ). Tema (NN>) ülesanne (SUBJ) oli asutada (PRD) orkester (OBJ).
ma-, mas- ja mast-tarind on atribuudid ainult deverbaalsubstantiivi laiendina. Nt. Meid ootab ees matkama minek. Ta saabus minu söömas oleku ajal. Järjekindel suplemas käimine karastab tervist. Käsitlemast keeldumine tähendab selle probleemi mahavaikimist. Väga harva on supiin põhisõna taga, aga siiski: Sõit Hispaaniasse Franco vastu võitlema ei saanud teoks.
NB! Lauses Ta on meister joonistama ja õige mees asja ajama on ma-vorm sõltuvusmäärus, sest substantiiv väljendab tegija omadusi.
Partitsiipide kohta vt omadussõnaline täiend.

8.5. Määrsõnaline täiend
@AD>		- adverb eestäiendina
@<AD		- adverb järeltäiendina
Määrsõnaline täiend on sageli deverbaali laiend: kiiresti kõndimine, üksi kodus olemine. Sagedasemad on seisundiadverbid täiendina: alasti inimene, pilukil silmad, praokil uks.
Omaette klassi moodustavad aega näitavad määrsõnad: täna hommikul, homme päeval, eile õhtul ja kohamäärsõnad, mis ühilduvad põhisõnaga: sinna suunda, seal metsas, sealt külast, all tänaval jne.
Kuna määrsõnalisi täiendeid esineb väga harva, siis SA analüüsib kõik aja- ja kohamäärsõnad, mis sobivad järgmise sõnaga, täienditeks ja ülejäänud analüüsitakse heuristilise reegli abil määrusteks. Muidugi oleks viisakas kontrollida deverbaali olemasolu.

9. Muu
@X	- ahelverbi komponent, mis esineb ainult ahelverbi koosseisus (nt mahti saama)
@J	- sidend (et, aga, kui, sest jne)
@I	- hüüatus (hei, ai, oih jne). Ühestamise käigus otsustati, et jah ei ole hüüatus (sest ka ei ei ole).
@???	- morfoloogiaanalüsaatorile tundmatuks jäänud sõna või süntaksianalüsaatorile tundmatu sõnaliik. MA-le tundmatud sõnad on tähistatud stringi  #### või _T_ abil

Lühendid
EKG 	- eesti keele grammatika II osa, välja antud 1993
ESTKG 	- eesti keele kitsenduste grammatika
MA	- morfoloogiaanalüsaator
SA 	- süntaksianalüsaator